Kun én skabning har skabt sig
et liv i alle miljøer på Jorden.
Den skabning er os.
Over hele verden lykkes det os
at overleve i vilde områder-
- langt fra byens lys,
ansigt til ansigt med naturen.
Dette er menneskets planet.
Længst mod nord ligger et af
de mest afsidesliggende steder:
Arktis.
Om vinteren fryser området til is
og er mørkt i flere måneder.
Der er ingen træer
og ingen planter at spise.
Vi mennesker blev ikke skabt til at
leve i så fjendtligt et landskab.
Alligevel bor her
fire millioner mennesker.
Deres overlevelse skyldes viden om
Jordens mest fjendtlige omgivelser.
Det er begyndelsen af
et nyt år i Arktis.
Efter måneders mørke vender solen
tilbage til dette frosne område.
For inuitterne i Saattut, Grønland
betyder det starten på jagtsæsonen.
Med mere dagslys følger en verden
af muligheder for indbyggerne.
De kan tage på ekspeditioner
langt fra byen.
De rejser langs tusindvis af
kilometer is til deres jagtmarker.
Tak, det får jeg brug for.
I dag skal Amos Jensen og hans søn
Karl-Frederik fodre deres hunde.
Deres hunde er uundværlige.
Denne tid på året er hundeslæden
deres eneste transportmulighed.
Mine hunde er
meget vigtige for mig.
En jægers overlevelse
afhænger af velnærede hunde.
Deres jagtudflugt
kan tage nogen tid-
- så far og søn skal bruge
nogle bekvemmeligheder hjemmefra.
Eller måske
endda selve hjemmet.
For at finde næringsrig hundemad-
- må Amos og Karl-Frederik
rejse mange kilometer over isen.
De leder efter et ægte
arktisk havuhyre: En ishaj.
Isen behøver kun være fem cm tyk
for at kunne bære dem.
Denne is er en meter tyk
og kunne bære en jumbojet.
Amos ved,
at ishajer synes om hvalkød.
Han ved også,
at de bor på det dybeste vand.
Mændene og hundene
må nu vente på, at noget bider på.
De stakkels hunde må have mad.
Jeg håber virkelig,
at vi fanger noget i morgen.
Temperaturen falder
til minus 35 grader-
- men hundenes tykke pels
holder dem varme.
Men uden deres hytte ville Amos
og Karl-Frederik fryse ihjel.
Nu skal de se, om hundene
får noget at spise i dag.
Vi har fanget noget!
Han kan mærke linen vibrere
og ved, at de har fanget noget.
Den er stor.
Men han ved ikke, om det er en haj,
før de trækker den op.
Den er så dybt nede, at de må
trække linen hundredvis af meter.
De trækker fangsten 800 meter op.
Det er næsten dobbelt så langt,
som Empire State Building er høj.
Hvor er den tung!
Lad mig se...
Den er stor!
De har fanget en ishaj,
som de havde håbet.
Jeg har aldrig set så stor en haj!
Se finnerne!
Sikke en haj.
Ishajen er den eneste haj,
som hører hjemme i Arktis.
Den er et af de største rovdyr
i disse farvande.
Forskere har fundet rensdyr
og endda isbjørne i dens mave.
Ikke engang finnen
kan komme op gennem hullet.
Hajen har fået viklet linen
rundt om sin halefinne.
Sådan plejer man ikke at fange
hajer, men en fangst er en fangst.
- Den kan ikke komme gennem hullet.
- Nej, vi må gøre det større.
Vær forsigtig, tænderne er skarpe.
Amos og Karl
kan ikke selv løfte hajen-
- så de får hjælp af hundene.
Hajen er næsten fire meter lang
og vejer over et halvt ton.
Det er den største,
de nogensinde har fanget.
Men den giver kun mad til
deres 20 hunde i to uger.
Grønlændere må have velnærede
hunde for at kunne jage og fiske.
Jeg kan ikke forestille mig
ikke at se mine hunde hver dag.
De betyder så meget for mig.
De er min arv til mine børn.
I Arktis er båndet mellem
mand og hund meget vigtigt.
Vi havde ikke kunnet bosætte os her
uden vores bedste venner.
Året går videre, og det gør
kampen for overlevelse også.
Det er marts, men Det Nordlige
Ishav er stadig dækket af is.
Et område fire gange
så stort som USA er dækket af is.
Isen forbinder Europa og Rusland-
- og Rusland og Nordamerika.
Her i det canadiske Arktis-
- har folk en unik indsigt i,
hvad der findes under isen.
I Kangiqsujuaq i Nordøstcanada
vogter Lukasi Nappaaluk tidevandet.
I morgen giver forårsjævndøgnet
årets mest ekstreme tidevand.
Det medfører en fantastisk
mulighed for et måltid.
Intet kan vokse i inuitternes land.
Vi kan ikke dyrke noget.
Men vi inuitter ved noget...
Nipfloden åbner en dør til en have
fyldt med skaldyr under isen.
Man skal bare vide, hvor den er.
Lukasi og hans venner foretrækker
snescootere frem for hundeslæder.
De medbringer
heller ikke tag over hovedet.
Alt, de behøver for at beskytte sig
mod vejret, findes under dem.
De ældste sagde, at vi skulle
sikre os, at vi kunne bygge igloer.
Hvis man er på jagt-
- og ikke kan bygge en,
fryser man ihjel.
Selvom
det er minus 45 grader udenfor-
- kan kropsvarme varme
en iglo op til plus 16 grader.
Det er 60 grader
varmere end udenfor.
De yngre generationer har glemt,
hvordan man gør det her-
- men jeg håber,
at den viden vender tilbage.
Nu, da de er i sikkerhed i igloen,
må Lukasi og hans venner vente.
Inden de kan jage,
må noget utroligt ske.
Tidevandet under isen
er på vej udad...
...og udad.
Den flydende is
synker på utrolig vis 12 meter.
Den eksponerer havbunden og
forhåbentlig den skat, de søger.
Lukasi og hans venner prøver
at nå under isen hurtigst muligt.
De har en halv time,
inden tidevandet kommer tilbage.
Det mest skræmmende, vi gør,
er at gå ind under isen.
Verden under dem er ustabil.
De enorme isblokke
støttes ikke længere af vandet.
De kan kollapse når som helst.
Dette er det eneste sted i verden,
hvor tidevandet er ekstremt nok-
- til, at folk
kan begive sig ind under havisen.
I et kammer, som kort forinden lå
under vand, finder de deres mål:
Muslinger i massevis.
De har kun få minutter til
at samle alle dem, de kan bære.
Tidevandet kan ikke standses.
Vi har hørt om muslingejægere,
som ikke er kommet ud i tide.
Hvis man ikke
kommer ud i tide, dør man.
Vandet flyder tilbage og løfter
de enorme isblokke over dem.
Vandet kommer tilbage!
Kom så!
Isen bevæger sig rundt om dem,
mens de kravler ud.
Havet kræver
sin hemmelige have tilbage.
Lukasi kan kun samle muslinger på
de få dage med ekstremt tidevand.
Muslingerne er virkelig gode.
Muslinger er en vigtig kilde af
vinterføde for os.
Muslinger
er en god afveksling i en kost-
- som om vinteren for det meste
består af sælkød og fisk.
Men sommeren er på vej,
og alting vil forandres.
I juni bringer solen endelig
temperaturen op over nul grader.
Havisen begynder at smelte.
Isen bryder op og forårsager
en årlig sommervandring.
Dyr, som har
tilbragt vinteren langt fra kysten-
- følger den smeltende is
ind i bugterne og fjordene.
Det medfører en unik mulighed
for de arktiske jægere.
Mamarut Kristiansen
og hans brødre Mikele og Gedion-
- er Thule-folk
fra det nordlige Grønland.
De skynder sig for at nå
det vigtigste i deres jagtkalender.
Tidspunktet er vigtigt.
Om få uger vil isen være smeltet.
Deres mål er den
mest værdifulde føde i Arktis:
Narhvaler.
De legendariske hvaler
leder efter en vej ind i bugten.
Det er en mytisk skabning.
Men de er også en kilde til
det sjældneste vitamin i Arktis:
C-vitaminet.
Her er så få
spiselige frugter og planter-
- så inuitterne
har intet alternativ.
Der er de!
De vil ikke komme tæt på iskanten.
Det er svært
at få øje på narhvaler.
Selv forskerne ser dem sjældent.
Hvis Mikele skal fange en,
må narhvalen komme tættere på.
Jeg kan ikke se dem mere.
De kommer igen.
Det kan vare uger, før de
tre brødre ser narhvaler igen.
De må være opmærksomme.
Der er meget at forberede.
Her siger loven, at jægere kun
må bruge traditionelle metoder.
Så de bruger kajakker.
De blev opfundet af inuitterne
for tusinder af år siden.
Og de bruger en avataq: En
fangstblære lavet af ringsælskind.
Fortæl en godnathistorie.
Sov nu ikke over dig igen.
Og snork ikke så højt!
Det er midnat,
men solen skinner stadig.
I juni går solen
aldrig ned under horisonten.
Nu skal jeg sove.
Du vil vel holde udkig længe?
Hvor er det behageligt.
En af dem
må holde vagt hele tiden.
Men Gedion
ser ikke kun efter narhvaler.
Han holder øje med isen.
Den er allerede
begyndt at bryde op.
Hvis brødrene ikke er forsigtige,
kan de ende på smeltende drivis.
I de senere år er tynd is
blevet et stort problem for os.
Den smelter så hurtigt. Det er
svært at komme tæt på narhvalerne.
Men når de kommer,
bør man være forberedt.
Mamarut og Gedion ved,
at de ikke må gå i panik.
Narhvaler er utroligt sky.
Så jægerne glider
forsigtigt ud i vandet.
Selv en lille fejltagelse
som et plask med åren-
- opdager de straks.
De tre brødre samarbejder.
De vil bare fange én hval.
De ligger i baghold.
Narhvalerne svømmer
kun 15 meter fra Mikele...
...men de tre jægere venter.
Hvis han slår til for tidligt,
forsvinder hele flokken.
Han holder øje med
efternølerne bagerst i flokken.
Især til sidst
må Mikele være stille.
Han må befinde sig lige bag byttet.
Deres succes
vil gavne hele lokalsamfundet.
En eneste narhval kan give mad
til deres familier i månedsvis.
Vores forfædre spildte ingenting.
De brugte hele dyret.
Deres evner er gået i arv til os.
Det mest værdifulde
på en narhval er skindet.
Det kaldes "maktaaq".
Det er deres vigtigste
kilde til c-vitamin.
Narhvalskind indeholder næsten lige
så meget c-vitamin som appelsiner.
Det smager godt.
Uden narhvaler ville inuitterne
nok ikke have overlevet i Arktis.
Nu er det juli,
og solen vinder endelig sin kamp.
Havisen smelter til et åbent hav.
For at finde mad
vender man sig mod landjorden.
Siorapaluk i Grønland
er verdens nordligste bygd.
Hvert år ser Maassannguaq Oshima
noget helt utroligt:
Millioner af vandrende alkefugle.
De kommer
for at yngle på klipperne.
For jægere er de
en lækker adgang til protein.
Hvis man kan nå den.
Maassannguaqs forfædre lærte
at lave net af sener og drivtømmer.
De skabte de samme skjulesteder,
som han bruger i dag.
Vi venter
på alkefuglene hele året.
De er en dejlig smag af sommer.
På en god dag kan Maassannguaq
fange op til 500 fugle.
Men han spiser dem ikke nu.
Han har lært noget
af en anden jæger.
Polarræve
begraver ofte fugle i jorden-
- så de har
ekstra føde i svære tider.
Det er vigtigt at være forberedt
til den strenge vinter.
Man må have forråd,
hvis man skal overleve.
Fuglene kan bruges til "kiviaq":
En ret,
man gemmer til dårligere tider.
Opskriften er tusindvis af år
gammel og lyder sådan her:
"Man tager et sælskind."
"Stop så mange
alkefugle i det som muligt."
"Mindst 500."
"Sy det sammen."
"Sørg for at trykke al luften ud."
"Sælfedtet frastøder fluer,
så smør meget på i kanterne."
"Læg til sidst en stor sten ovenpå
for at gøre det lufttæt."
Kiviaqen er ikke klar
før om tre måneder-
- men den frosne jord
er et naturligt køleskab.
Om vinteren får han og hans familie
et livsvigtigt forråd af mad.
Nu er det september.
Dagene bliver kortere,
og temperaturen falder.
De få planter, som det lykkedes
at vokse i sommer, dør igen.
Det er præcis, hvad der sker
på Arnøy i det nordlige Norge.
3.000 rensdyr
har græsset her hele sommeren.
Nu må de flytte.
Deres kilde af vinterføde, lav,
findes kun 450 km væk.
For at komme dertil
må de over Arnøysundet.
Elle-Helene Siri
skal føre rensdyrene gennem vandet.
Vi tager de her.
Hun hører til en familie
af samiske rensdyrvogtere.
Inden vandringen inddeler Elle
rensdyrene i mindre grupper-
- så de kan få livsvigtig medicin.
Det er et farligt job.
Rensdyr er vilde dyr,
og deres horn er knivskarpe.
Da hun blev født,
fik Elle en del af denne flok.
Hun er 20 år og har for nylig taget
eksamen fra den samiske højskole.
Nu må hun sørge for, at alle
overlever den farlige rejse.
Vandringen til vintergræsgangene
kommer til at vare næsten en måned.
I dag er den sværeste dag.
Rensdyrene skal svømme
2,5 kilometer over kanalen.
Det kolde arktiske vand
er kun et par grader varmt.
Det er langt at svømme
for voksne rensdyr.
For kalvene, som aldrig har svømmet
før, er det et rent maratonløb.
Den mest forræderiske del-
- af hele vandringen
er at svømme over sundet.
Så meget kan gå galt,
specielt for de unge dyr.
Kom nu, svøm.
Når de unge kalve er nået halvvejs,
begynder de at blive udmattede.
Det er
et anspændt øjeblik for Elle.
Hvis en kalv vender om og svømmer
tilbage, følger resten måske efter.
Vi har før set 150 kalve gå i panik
og svømme tilbage.
Man må
hele tiden holde øje med dem.
En ung hun har fået problemer
og vender pludselig om.
Elle må stoppe hende,
ellers kan hele vandringen gå galt.
Kom nu, svøm.
Det lykkedes!
Vandringen kan fortsætte.
Efter en times svømning
når Elle og rensdyrene fastlandet.
Det er dejligt at være kommet over.
Det er en stor lettelse.
Jeg er virkelig glad.
Snart æder dyrene den lav, de må
have for at overleve vinteren.
Ikke bare dyr leder efter føde
på denne tid af året.
Maassannguaq og hans far
graver allerede alkefuglene op-
- som de gemte i sommer.
Fuglene er gærede.
De er blevet
den inuitiske delikatesse kiviaq.
Man kan mærke på lugten,
om kiviaqen er klar.
Den skal brænde i næseborene.
Det er derfor, det er høfligt
at servere kiviaq udendørs.
Smagen skal minde om
en ekstremt stærk gorgonzolaost.
Intet spildes. Alt kan spises.
Med mit nye gebis kan jeg atter
gnave på knoglerne.
Nordgrønlands inuitter
elsker kiviaq så meget-
- at de serverer det
til fødselsdage og bryllupper.
Det er fuldt af næring, som gør,
at folk kan klare vinteren.
September går over i oktober, og
vinteren vender tilbage til Arktis.
Havet dækkes atter af is.
Et af de første steder, som fryser,
ligger langs Hudson Bay-
- nær byen Churchill i Manitoba.
Hvert år må de tusinde indbyggere
dele deres by-
- med et af de få rovdyr,
som aktivt jager mennesker.
Fra september til november kommer
300 skrupsultne isbjørne til byen-
- på vej tilbage
for at jage på havisen.
Bob Windsor er ansvarlig for
at beskytte indbyggerne.
Han tilhører en specialenhed,
som advarer om isbjørne.
Isbjørne er rovdyr. De dræber dyr
for at æde og overleve.
Derfor må man respektere dem.
Man kan selv blive deres måltid.
Det her er 190.
En bjørn er på vej ind mod byen.
Som første forsvarsteknik forsøger
Bob at skræmme bjørnen væk.
Men dette sammenstød
er ikke nødvendigvis forbi.
Bjørne er desperate efter føde og
vender ofte tilbage i ly af mørket.
Det er ikke godt for Bob.
Denne aften gør ham
mere nervøs end andre aftener.
Halloween er nok den aften,
hvor vi har mest travlt.
Der er så mange mennesker
på gaden den aften.
Der er risiko for,
at noget slemt kan ske.
Samtidig med, at børnene
går ud for at tigge slik-
- samles folk på Royal Legion
til det ugentlige kødlotteri.
Gevinsten er det bedste
canadisk oksekød.
Næste lod:
- Nummer 440.
- Ja!
Det virker måske overmodigt, men
indbyggerne nægter at leve i frygt.
Isbjørnepatruljens beskyttelse
gør, at de føler sig sikre.
Det er før sket, at isbjørne
har dræbt folk her på Main Street.
Bob er meget bevidst om risikoen.
Man håber altid,
at der ikke vil ske noget.
Hold øjnene åbne.
Vær opmærksom og husk, at der kan
være en bjørn i nærheden.
De bevæger sig omkring.
Man hører dem ikke.
Vi kalder dem nogle gange
spøgelser. De forsvinder bare.
De er der, og så forsvinder de.
Det er lidt uhyggeligt.
De er utroligt hurtige og gode til
at bevæge sig lydløst omkring.
Slik eller ballade!
Hej med jer.
Slik eller ballade?
- Har I set bjørne i aften?
- Nej.
Der var en i byen tidligere i dag,
men ingenting i aften.
Hørte I det? Vi er i sikkerhed.
- Hold udkig efter isbjørne.
- Tak.
- Hav en god halloween.
- Farvel. God halloween!
Churchills indbyggere
er i sikkerhed i aften.
Men det var tættere på,
end mange vidste.
I denne bjørnefælde er beviset.
Det var ikke kun børn,
der var på gaden i går aftes.
Den blev lokket til af sælkød.
Hannen vejer over et halvt ton.
Bjørnen er bedøvet og bliver fløjet
mindst 65 kilometer uden for byen.
I gennemsnit bliver 75 bjørne
om året flyttet væk fra Churchill.
I de senere år er antallet af
invaderende bjørne halveret.
For i denne del af Arktis er
isbjørnebestanden for nedadgående.
Bedøvelsesmidlet holder op med
at virke kort efter landing.
Så kan bjørnene beskytte sig selv
mod andre bjørne i området.
Det betyder, at de må arbejde
hurtigt, inden bjørne vågner helt.
Et eneste slag fra så stor en han
kan være dødbringende.
Det er rart.
Vi er her for at slippe den fri.
Man kan ikke lade være at tænke på,
hvordan den vil klare sig.
Det er en rar fornemmelse
at se en bjørn rejse sig og gå.
Vi ønsker den held og lykke og
håber, at vi aldrig ser den igen.
Havisen dannes hurtigt-
- så snart kan isbjørnen gå
vidt omkring i jagten på føde.
Snart begynder det at blive meget
sværere for folk at komme omkring.
Solen forlader dem.
Det er november
i Ilulissat i Grønland.
Solen stiger ikke længere
op over horisonten.
Indbyggerne vil ikke
se dagslys i 54 dage.
De forsøger at leve deres liv
som normalt. De jager og fisker.
De voksne går på arbejde.
Børnene går i skole.
Men det hele sker i mørke.
De mørke dage slæber sig af sted,
og alle længes efter solen.
Deres ønske går endelig
i opfyldelse den 13. januar.
Hele lokalsamfundet fejrer
det nye års første solopgang.
i dag skinner solen på min sjæl...
...som har været indhyllet i mørke.
Arktis varmes op
af hver ny solopgang.
...ved at skinne på mig.
Det, som har gjort livet muligt
her, findes måske ikke evigt.
Men folk i Arktis overlever altid.
Hvis nogen kan tilpasse sig
de kommende forandringer-
- må det være dem.
For det arktiske hold blev jagten
på narhvaler en udfordring.
Jagten finder sted om foråret,
når isen er tynd og farlig.
Man kendte til farerne, men ingen
kunne have forudset dette drama.
QAANAAQ, GRØNLAND
Det er første dag, og filmholdet
med Doug Allan pakker slæderne.
Seks personer kræver så meget
til to uger ude på isen.
Det er en hel del ting.
Vi har i alt 400 kilo oppakning.
Man kan næppe sige,
at vi rejser let.
Hver slæde
skal fragte cirka 100 kilo.
Det er meget for 12 hunde.
Men hundene
er opfostret til at klare det.
De skal rejse 27 kilometer
hen over isen til det åbne hav.
Brødrene Mamarut,
Gedion og Mikele leder jagten.
Efter nogle få timer støder
de på det første tegn på fare.
Man kan se, at vandets bevægelser
får isen til at sprække.
Her er der en smal sprække,
men om et kvarter er den så bred.
Om en halv time er den så bred,
at man ikke kan komme over den.
Ifølge jægerne er isen for usikker,
og man er nødt til at vende om.
Efter fem og en halv time
er vi nået rundt om bugten.
Isen er ustabil, så vi bliver her i
nat. Så kigger vi på det i morgen.
Næste morgen klatrer de hen over
isen for at bedømme situationen.
Jægerne traf den rigtige
beslutning. I nat mistede vi-
- tre-fire kilometer is.
Den forsvinder lige nu
i den retning.
Lige før krydsede vi
vores egne spor.
De førte ud i vandet,
hvilket er ret skræmmende.
Ude ved vandet er de heldige, for
Mamarut får øje på nogle narhvaler.
Vi har lige set nogle narhvaler.
Gutterne gør kajakkerne klar
og forsøger måske at jage dem.
Doug er klar med kameraet.
Men da Gedion skal til at kaste
harpunen, dykker narhvalen.
De venter og håber på,
at hvalerne kommer op igen.
Klokken er 01.00,
og vi har været her i 12 timer.
Jægerne er ret sikre på,
at narhvalerne kommer tilbage.
Alle begynder at blive trætte.
Solen smelter isen fra oven,
og vandet påvirker isen nedenfra.
Lejren ligger farligt,
men de skal vente på narhvalerne.
Dagene bliver til uger,
og filmholdet forlænger opholdet.
Vi har næsten været her i tre uger.
Problemet er isen.
Narhvalerne befinder sig
under isen. Det er frustrerende.
Så får de vejret at kæmpe med.
Det er det ene efter det andet.
Jeg keder mig så meget.
I morges flyttede jeg mit telt-
- og det var det mest spændende,
jeg har prøvet i tre dage.
Det tilfredsstillede mig, fordi jeg
havde foretaget mig noget.
Temperaturen stiger,
og isen bliver tyndere.
Det forøger risikoen for ulykker.
Bølgerne kommer tættere på.
Vi bliver måske nødt til
at trække os længere tilbage.
Hørte du det? Lyt.
Isen sprækker lige neden under os.
Man kan ikke se det for sneen.
Det er perfekte jagtvilkår,
men bølgerne bliver større.
Bølgerne kan få
isen til at sprække hvor som helst.
Vi må komme af sted
og søge ind til et sikkert område.
De rolige inuitter får travlt,
så situationen er alvorlig.
Skynd jer!
Vi må væk herfra.
Mellem os og Qaanaaq
har vi en 90 meter bred rende.
Den opstod på 20 minutter.
Nu befinder de sig på en isflage.
Hvordan kommer vi af isflagen?
Det er en nødsituation,
og alle fokuserer på at overleve.
Hold op med at filme.
Ekspeditionen flyder væk
med en foruroligende fart.
13 personer, 54 hunde og seks
slæder skal bringes i sikkerhed.
Gedion padler hen over renden
med et tyndt reb efter sig.
Det skal bindes til et tykkere reb
for at bugsere slæderne.
Det er smart,
for slæderne kan faktisk flyde.
Det skal gå hurtigt,
for isflagen driver væk fra land.
Vandtemperaturen kan
dræbe en på få minutter.
Det kan betale sig
at sidde stille i båden.
De pakker de vigtigste ting...
og gutterne klarer sig flot.
De ved nøjagtig,
hvad man skal gøre.
Efter fire timer er udstyret
og holdet kommet over renden.
Men der er 54 hunde tilbage,
og de er ikke glade for vand.
De er stadig langt hjemmefra,
og isen sprækker omkring dem.
Det er en kamp mod uret.
Der er ti kilometer til landsbyen.
Tæt på mål begår nogle uerfarne
slædehunde en alvorlig fejl.
En sprække er opstået
nogle få meter fra byen.
Hvis den var bredere ville slæden
synke og trække hundene med ned.
En hund er fanget under slæden,
men klarer sig på mirakuløs vis.
Doug og de andre undgår sprækken.
Der gik en uge til, før holdet fik
filmet jagten på narhvalen.
Opgaven beviser, hvor vigtigt det
er, at der er et tillidsforhold-
- mellem filmholdet
og inuitterne her-
- hvor det at kende lokalmiljøet
er nøglen til at overleve.